'''סיעור מוחות''' או '''סיעור מוחין''' (מאנגלית: brainstorming) היא שיטה פופלארית לניהול דיון ל[[פיתוח ידע]], שמטרתה הצפה מהירה של רעיונות מקרב קבוצת אנשים בצורה אסוציאטיבית ולא מובנית. כוחו הגדול של סיעור המוחות טמון בהיותו כלי לפריצה של מסגרות תפיסתיות וקיבעונות ארגוניים. לגישה יש יתרונות וחסרונות מובנים שיסקרו להלן.
==מהו סיעור מוחות?==
הגורם המכנס את הדיון, אחראי לסכם את המופע ולברור את המוץ מן התבן. מהותו של סיעור המוחות היא העלאה של מחשבות ורעיונות חדשים ועל כן אין חובה לצאת עם תוצאה ברורה (כמו הדיון המובנה). הדיון הסיעורי יתקיים לרוב כחלק ממאמץ חד פעמי, אולם עשוי להתקיים כחלק מ[[תהליך חשיבה אסטרטגי|תהליך פיתוח ידע]] בנושא מסויים.
==ניהול הטמפרטורה==<br />
== רקע ==
ה[[מושג]] סיעור מוחות כפועלה מכוונת הוצג לראשונה על ידי הפרסומאי אלכס אוסבורן בסוף שנות ה-30 בארה״ב, ונהגה לאחר שחווה כיצד ״מוחות משותפים מסתערים על בעיות״. אוסבורן טען שכדי שסיעור המוחות יהיה מוצלח עלינו להסיר את השיפוטיות, ולעורר את היצירתיות שלנו. כדי לעשות זאת כדאי לתת דגש על ההיבטים הבאים<ref>Osborn, Alex (1948). ''[https://archive.org/details/in.ernet.dli.2015.60231/page/n301/mode/1up Your creative power : how to use your imagination], New York: Charles Scribner's Sons Ltd. pp. 269.''</ref>:
# '''השיפוטיות אסורה.''' יש להמתין עם הביקורת של הרעיונות עד ליום הבא.
# '''״פראות״ מתקבלת בברכה.''' ככל שהרעיון משוגע יותר כן ייטב. קל יותר להנמיך את הווליום מאשר לחשוב גדול יותר.
# '''הכמות רצויה.''' ככל שנערום יותר רעיונות כך הסבירות שנמצא רעיון מנצח גדלה.
# '''רצוי לחבר ולשפר'''. בנוסף לתרומת הרעיונות על ידי כל משתתף, בואו נציע כיצד הרעיון של מישהו אחר יכול להפוך לרעיון טוב יותר; או כיצד ניתן לחבר שני רעיונות או יותר לכדי רעיון חדש.
בנוסף מעיר אוסבורן כי הגדרה ברורה של הבעיה בה אנו דנים הינה קריטית להצלחת הדיון. הצגת הבעיה לא יכולה להתבסס על יותר מדי עובדות, שאמנם מחזקות את החשיבה השיפוטית אבל פוגעות ביצירתיות של הקבוצה.
<br />{{Embed|src=https://archive.org/details/in.ernet.dli.2015.60231/page/n291/mode/1up?view=theater&ui=embed|caption=ההצגה המקורית של הרעיון בספר של אוסבורן מ-1948}}<br />
=== ביקורת על המתודה ===
במשך השנים המתודה של סיעור המוחות נחקרה במגוון צורות על ידי חוקרים רבים. הנושא המרכזי שנבחן היה השאלה האם החשיבה נעשית יצירתית ופורה יותר בקבוצה או ביחיד. אחד המחקרים המוכרים ביותר,<ref>Taylor, D. W., Berry, P. C., & Block, C. H. (1958). [https://psycnet.apa.org/record/1959-07888-001 Does group participation when using brainstorming facilitate or inhibit creative thinking]. Administrative Science Quarterly, 3, 23–47.</ref> בחן האם קבוצות או פרטים עם אותה הגדרת בעיה ייטו לייצר יותר רעיונות פוריים. בפועל היחידים הצליחו יותר מן הקבוצות. המחקר זכה לביקורת לא מועטה, בין השאר בכך שההיבטים שאוסבורן הדגיש, כמו הנחיה הדוקה לא יושמו במהלכו.<ref>Scott, Isaksen (June 1988). "[https://web.archive.org/web/20160311215219/http://www.cpsb.com/resources/downloads/public/302-Brainstorm.pdf A review of Brainstorming Research: Six Critical Issues for Inquiry]". ''Creative Problem Solving Group Buffalo''. Creative Problem Solving Group Buffalo</ref>
בפועל, דומה כי הצורה הפשוטה של סיעור המוחות הפכה לימים לבלתי סוערת. גישות חדשות, מורכבות יותר לקידום יצירתיות כמו [[חשיבה עיצובית]], הפכו לנוכחות יותר. זאת, בין השאר בשל שחיקה בשימוש בכלי והיעדר העדכניות שלו. עם זאת, רוב הגישות הרווחות כיום לקידום [[חדשנות]] וחשיבה יצירתית עושות שימוש בדיון סיעורי כחלק מכלול הפעולות המוצע.
ראו ערך בנושא: [[ויסות הטמפרטורה]]<br />
==איך להפוך את הסיעור לאפקטיבי יותר?==
כדי להפוך את הסיעור לכלי אפקטיבי כדאי לבחון שימוש במהלכים הבאים להבניית התהליך:
*'''פיתוח משותף של רעיונות ולא יצירתיות של בודדים''' - מהות התהליך היא לא יצירה של רעיונות טובים על ידי כל אחד מהמשתתפים אלא אחיזה בגוף ידע משותף. היבט זה מתבטא בכך שניתן יהיה להמשיך את הדברים זה של זה, ולבנות על ידי כך טיעונים רחבים ועמוקים הרבה יותר משאדם אחד יכול לבדו.
*'''[[ויסות הטמפרטורה|ניהול הטמפרטורה]] בחדר''' - סיעור מוחות מוצלח מתרחש כאשר הדיון מסעיר אך לא סוער. הסוגיה צריכה להיות מעוררת, מעניינת, רצוי אפילו עוקצת. כזו כשקשורה ל[[מבוכות|מבוכה]] או אתגר ארגוני משמעותי. אם זה משעמם לא יקרה שום דבר. אבל אם הטמפרטורה עולה מדי השותפים יברחו, כלומר ימצאו דרך להוריד את הטמפרטורה מהר מדי. לכן גם עבודת ההכנה והמסגור של הדיון וגם הנחיית הדיון צריכה לאפשר להיות כל הזמן באיזור העבודה, כלומ
*'''לתת למוח לסיים את המחשבה''' - לא פעם אנחנו מגיעים לקצה של מחשבה מסויימת, ואז נקטעים על ידי משתתף אחר. בפועל, אם יתנו לנו עוד רגע תוולד מחשבה חדשה. כאשר אנו רואים שאחד המשתתפים ״נתקע״ באמצע הרעיון, כדאי לנסות למשוך ממנו את כל הרעיון ולא לקפוץ למשתתף אחר (אפשר לעשות את זה על ידי השהיה של הדיון לרגע או על ידי שאלה פותחת נוספת דוגמת ״ואז?״ ״איך זה נראה״ וכדומה).
*'''עיבוד אפקטיבי''' - העיבוד של הדיון והתובנות שעלו בו, קרוב ככל הניתן למועד הדיון, מאפשר להפיק ממנו ערך גדול הרבה יותר מאשר זה שעלה בזמן הדיון. להרחבה בנושא זה ראו [[עיבוד תהליכי חשיבה]].
שתי המטרות הללו מצריכות היערכות שונה כדי להפוך את הדיון לאפקטיבי יותר, כפי שיתואר להלן.
===מטרת הדיון: לפרוץ דרך לצורת חשיבה חדשה===
ההקשר הקלאסי של סיעור מוחות הוא בדיון שנועד לפרוץ דרכי חשיבה חדשות במציאות של תקיעות, [[אי וודאות]], או אי בהירות. מטרת הדיון הוא לייצר רעיונות והבנות משותפים שהמשך הפיתוח שלהם יוביל לפריצת דרך. האתגר בדיון הזה, היא שהוא מייצר אי וודאות, ולעתים מגיע למיצוי מוקדם מן הצפוי או שהוא ״נופל״ לדיון בסוגיות צד, בפתרונות חלקיים וטקטיים, שמסייעים לנו לא לעסוק בסוגיית היסוד.
**'''צמצום ההשפעה של פוליטיקה והיררכיה על הדיון בחדר''' - בבחירת המשתתפים יש לתת את הדעת להיבטים של היררכיה ופוליטיקה ארגונית, כאשר המטרה היא לייצר דיון פתוח וכנה ככל הניתן. מאחר וסיעור מוחות נתפס לרוב כתהליך מקדים ל[[קבלת החלטות]] (או אף ל״בזבוז זמן״), ניתן בדרך כלל לקבוע אותו עם צוות קואופרטיבי ורלוונטי.
**'''אופי המשתתפים''' - לא כל עובד או מנהל מתאים כשותף בתהליך פיתוח ידע. כדאי לבחור את מי שאנו חושבים שנרצה לחשוב יחד איתם, ולא את מי שעלולים לסגור את הדיון מהר מדי, להסיט אותו לנושאים אחרים, או להכנס להתנצחויות מיותרות.
*'''תפקידים''': ככל הניתן כדאי לדאוג לכך שיהיו 3 משתתפים שיהיו גם בעלי תפקיד שיקחו אחריות על 3 המשימות המרכזיות בדיון: הובלת הדיון; חילוץ תובנות (ניסוח ההבנות המרכזיות על לוח , מסך משותף או במחברת); סיכום (טקסט מלא של הדיון, ללא דוברים).
*'''מבנה הדיון''':
**'''פתיחה''' - בפתיחה קצרה (לא יותר מ-5-15 דקות) מכנס הדיון צריך להציג את תמצית הסיפור והידע נדרש לדיון ואת מסגור הדיון והסוגיה. במסגור הדיון ניתן להציג שקף או לצייר על לוח מחיק את הסוגיות המרכזיות שדנים עליהן, מתחים חשובים, או שאלות. יש ערך להמשיך ולהציג את השקף הזה במהלך הדיון. הפתיחה צריכה להיות לא מיגעת (ולהמנע ככל הניתן מלהציג נתונים, גרפים ותרשימים שלא לצורך).
*'''המשך התהליך''' - ככל שבדיון עלו סוגיות משנה או היבטים נוספים שיש לדון בהם יש ערך רב בקביעת מפגשים נוספים לבירור הסוגיות שעל הפרק.
===מטרת הדיון: להבין טוב יותר===
לא פעם אנחנו עורכים דיון שמטרתו להבהיר היבטים בסוגיה מסויימת. אנחנו רוצים לאסוף את הידע מהשותפים מההווה ומהעבר בעיסוק מסויים, ואנחנו רוצים ״להבין״, כלומר לחבר את הפרספקטיבות השונות לכדי להבנה אחודה. הדיון הסיעורי מסייע בכך ומאפשר בזמן יחסית קצר לייצר הבנה מספקת של הסיטואציה. הדיון הזה נדרש לאפיון והכנה שונה מהדיון הסיעורי שנועד לפרוץ דרך חשיבה חדשה.
*'''הכנה''': מידת המאמץ שיש להשקיע בהכנה תלויה במידת המעורבות של צוות הדיון בסוגיה בהווה. ככל שהנושא מוכר ההכנה יכולה להיות מינימלית. *'''מסגור הדיון''': גם במקרה זה רצוי לייצר מסגור, אבל מאחר והסוגיה מוכרת, המסגור צריך בעיקר להתמקד בבעיה או באתגר שבגללו הדיון כונס. *'''משך הדיון''': המשך האידאלי של דיון מהסוג הנדון הוא שעה וחצי. בזמן זה ניתן להציג *'''המשתתפים''': גם במקרה הזה ראוי לערוך את הדיון עם מספר משתתפים מצומצם, שלא יעלה על 10 משתתפים. המשתתפים צריכים להכיר את הסוגיה מההתנסויות הקודמות שלהם, או שיש להם ידע מקצועי רלוונטי בתחום. *'''מבנה הדיון''': המבנה של הצגה קצרה של הנושא באופן מספקוהאתגר, לערוך דיון מעמיק ולא חפוז ובסוגיה, ולסכם את פתוח ולאחר סבב רלוונטי גם בדיון מן הסוג הזה. *'''איסוף ועיבוד התובנות ואת המשך הפעולות הנובעות מן ''': העיבוד של הדיוןלעתים משמעותי יותר מהדיון עצמו, מאחר והוא מאפשר לחבר בין הנקודות השונות. ככל שיהיה לנו חומר גלם ותובנות ומהדיון נוכל לערוך עיבוד איכותי יותר.
{| class="doalogue-table"
|אם מדובר בסוגיה נקודתית, לרוב הדיון מספק. ככל שזוהו נדבכים נוספים שיש להעמיק בהם ניתן לתכנן מהלך חשיבה הבוחן את הסוגיות הנוספות.
|כמעט תמיד מזהים סוגיות משנה שיש להמשיך ולפתח, בין אם בחשיבה מאומצת (לא ״סיעורית״) ובין אם בדיוני המשך. הזיהוי שלהם (בזמן אמת או בדיעבד) מאפשר לנו לקבוע את האופן שבו צריך להמשיך ולהעמיק בנושאים אלו בהמשך.